ВОЙНА И МИР по романа на Лев Толстой
Участват:
КЛЕМАНС ПОЕЗИ графиня Наташа Ростова
АЛЕСИО БОНИ княз Андрей Болконски
АЛЕКСАНДЪР БЕЙЕР граф Пиер Безухов
МАЛКЪЛМ МАКДАУЪЛ княз Николай Болконски
АНДРЕА ДЖОРДАНА граф Иля Ростов
ВЛАДИМИР ИЛИЪН генерал Михаил Кутузов
ДМИТРИЙ ИСАЕВ граф Николай Ростов
ВАЛЕНТИНА ЧЕРВИ княжна Маря Болконска
ХЕНЕЛОРЕ ЕЛЪСНЕР графиня Наталия Ростова
БЕНДЖАМИН СЕДЛЪР Долохов
ТОНИ БЕРТОРЕЛИ княз Василий Курагин
ВИОЛАНТЕ ПЛАЧИДО княжна Елен Курагина
ИГОР КОСТОЛЕВСКИ цар Александър
АНА КАТЕРИНА МОРАРЮ Соня
КЕН ДЮКЕН княз Анатол Курагин
ХАРИ ПРИНЗ Василий Денисов
ЕЛОДИ ФРЕНК княгиня Лиза Болконска и др.
Наташа?
Потърси я. Винаги изчезва в най-неподходящия момент.
Наташа?
Наташа!
Виждала ли си Наташа? - Не, аз също я търся.
Къде е баща ми? - Виждал ли си Наташа?
Какво е станало? Изглеждаш сериозен.
Нищо не е станало. Търся баща си.
Знаете ли къде е? - Чака Наташа.
Мразя, когато закъснявате!
Наташа?
Ето Ви.
Мислех си за издръжката ми.
Издръжката ти?
Трябва да дадем на Николай издръжката му.
Не можем да си позволим хиляда рубли...
Ще се справим.
Две хиляди?
Но нека е за последно.
Защо ме търсите? - Баща ти те чака.
Нямам търпение да видя сватбената ти рокля.
Точно сега нещата са малко сложни.
Най-после!
Само ако майка ти беше тук.
Хиляда.
Прекалено е дълга. И с фигура като Вашата трябва да се стесни.
Воалът?
Къде са сложили обувките...
Защо си тъжна?
Все още мислиш за онази вечер, нали?
Опитвам се, но между нас има толкова много пречки.
Наташа, за какво говориш? Нищо не се е случило.
Не си го провокирала! Не си се хванала на игричките му!
Било е писано между нас да се случи нещо.
Може ли да Ви призная нещо?
Никога преди не съм се чувствала така.
Страхувах се, че ще ме целуне по врата.
Докато отивах към каретата...
Соня... - Достатъчно!
Няма причина да се чувстваш виновна.
Няма да го видиш повече.
Да започваме.
Искаше ми се Андрей да е тук.
Защо не се връща?
Прочетох писмото, което ми донесохте, от цар Александър.
Не искам да започвам войната,
но се опасявам, че не ми оставяте друг избор.
Царят желае мир толкова, колкото и Ваше Величество.
Склонен е да преговаряте, но само при условие,
че Вашите войски не преминават река Неман.
Преминаването на тази граница ще се приеме като обявяване на война.
Обявяване на война?
Чухте ли това, господа?
Преди имах само един враг - Англия.
Но сега Русия решава да застане на страната на тези търговци.
Какво ще спечелите от този съюз?
Предлагате ни преговори, само защото сте в неудобна позиция.
За държавата, Ваше височество...
Знам толкова за руската армия, колкото и за своята.
Знам, че войската Ви се състои от по-малко от две хиляди души.
Моята е три пъти по-голяма.
Слушал съм много за красотата на Москва.
Чувал съм, че имате много църкви.
Повече от двеста.
Основателна причина за война, не мислите ли?
Всяка страна си има своите традиции.
В цяла Европа няма и следа от тези традиции.
Благодарение на мен.
Един ден дори Русия ще ми благодари.
Знаете ли, че винаги съм искал да видя Москва.
Боже мой!
Колко си красива.
Напомняш ми за моята сватба.
Майка ти носеше това.
Прекрасно! - Графиня Безухова?
Радвам се да Ви видя. Не сме се виждали от вечерта в операта.
Граф Ростов, Вие ли държите дъщеря си затворена?
Защото ако не е така,
утре организирам вечер, посветена на Жан Расин.
Мадам Шалме, моята поръчка готова ли е?
Да, разбира се.
Ако не доведете Вашите две красавици, никога няма да Ви простя.
На такава покана не може да се откаже.
Всъщност аз мислех... - Наташа!
Пиер настоява да присъствате. Не е ли говорил с Вас?
Пиер? - Сигурно е забравил.
Брат ми, Анатол, също ще бъде там.
Ще Ви очаквам! Трябва да дойдете!
Аз съм пас.
Залагам хиляда.
Дама пика бие седмица купи. Съжалявам.
Време е да се прибираме. - Остави ме, искам да играя!
Но ти изгуби всичко.
Нямам повече пари в себе си.
И какво от това?
Не ми ли вярвате?
Добре.
Всички вие сте свидетели.
Колко залагаш?
Десет хиляди! - Николай, това е лудост!
Казах, че залагам десет хиляди!
Добре.
Ще играем за десет хиляди.
Поп пика? Поп пика! Поп пика!
Поп пика!
Aсо купа.
Не, това е невъзможно!
Дължиш ми още една игра!
Една последна игра!
Прекрасно!
Колко е вкусно.
Не харесвам графиня Безухова. По-добре да стоим далеч от нея.
Но тя настоява. - Нали няма да ме карате да ходя?
Бих искала да видя Пиер. - Значи е заради него.
Татко?
Какво ти е? Да не би да се чувстваш зле?
Добре съм.
Трябва да говоря с Вас.
Сега ли?
Извинете ме.
Не харесвам и арогантния й брат.
Чудя се на кого ли приличат?
Княз Курагин не е особено привлекателен.
Какво има?
Не знам как да Ви го кажа.
Няма нещо, което да не можеш да кажеш на баща си, Николай.
Става дума за...
хилядата рубли, които ми дадохте.
Съжалявам.
Само толкова можех да си позволя. Знаеш, че сме в затруднено
финансово положение. - Да, знам.
Не е това.
Трябват ми още пари. - Какво направи с хилядата рубли?
Загубих ги.
Загубих всичките пари на карти.
Четиридесет и три хиляди рубли.
Четиридесет и три хиляди?
Това да не е някаква шега?
Трябва да му платя преди да замина.
Моментът за това не е подходящ. Но ще се справим.
Не си първият, на когото се е случило.
Простете ми, татко.
Простете ми!
Простете ми, татко!
Имаме само няколко дни,
но ще направим всичко по силите си. Ще намерим парите. Все някак.
Николай, какво се е случило?
Съжалявам, но сега не мога да ти кажа.
Вече не съм човекът, който някога бях.
Ваше Превъзходителство!
Защо все още не сте довършили училището?
Беше тежка година, Ваше превъзходителство.
Красиви и елегантни както винаги! - Графиньо!
За съжаление, Пиер не е тук.
Отиде в имението да провери как вървят реформите.
Но ще му простим отсъствието. От тук, моля!
Сърцето ми тръпнеше в очакване да Ви видя.
Щях да бъда много разочарован, ако не бяхте дошли.
Тези любовни стихове, наистина ме развълнуваха.
Те описват моите чувства към Вас.
Моля Ви да не ми говорите така.
Няма да пропуснете танците, нали? Сигурна съм, че обичате да танцувате.
Обожавам Ви.
Безумно влюбен съм във Вас.
И ще Ви го докажа.
Готов съм да го призная пред целия свят.
Татко?
Имате ли нещо против да си тръгваме?
Изморена съм и... - Разбирам те,
но не можеш ли да издържиш още малко?
Ще бъде много неучтиво да си тръгнем толкова рано.
Наташа?
Анатол не е добре. Направете нещо, говорете с него.
Само Вие можете да му помогнете.
Почакайте тук.
Къде отивате? Графиньо?
Погледнете ме.
Моля Ви погледнете ме в очите.
Чаках цяла вечер, за да остана насаме с Вас.
Пуснете ме!
Аз съм сгодена.
Не ме интересува.
Нима съм виновен, че Вие сте възхитителна?
Обичам Ви.
Но аз обичам друг!
А той обича ли Ви както заслужавате?
Защото аз Ви обичам, Наташа!
Както никой досега не Ви е обичал.
"Знам, че от дълго време чакате завръщането ми.
"Имайте вяра! Скоро ще бъдем заедно".
Какво става с Наташа?
Сигурно тъгува по Андрей, бедното дете.
Престанете да се опитвате да ме разсеете, само защото губите.
Пиер!
Какво пък беше това?
Шах и мат!
Още една игра!
Пиер!
Имате ли новини от Андрей? - Не. Защо?
Кога ще се върне? Къде е? И къде бяхте миналата вечер?
Нямах представа, че Елен ще устройва прием. Какво се е случило?
Нищо, абсолютно нищо!
Четохте ли вестниците?
Цар Александър позволи на британски кораби
да акостират в Санкт Петербург. - Браво!
Точно това обещахме на Наполеон да не правим.
Бонапарт може да е превзел Прусия и Полша и да заплашва
границите ни, но все още сме свободни да търгуваме с когото искаме.
Нека погледна.
Той е тиранин! И ако нещата не се променят
един ден и на Вас ще Ви се наложи да хванете оръжието,
да яхнете коня си и да заминете на фронта.
Аз не ставам за войник.
Не мога да си представя как бих изглеждал в униформа.
Но знае ли човек. Какво мислите, Наташа?
Понякога изненадваме дори самите себе си.
Вие, аз, всеки...
Никой не знае на какво е способен, докато животът не го притисне.
"Наташа, моята съдба е решена.
Ако не мога да имам любовта Ви, ще умра."
Ти наистина се увлече по младата Ростова, нали?
"Страхувам се дори да си помисля, че мога да Ви изгубя,
само заради дума, дадена на друг мъж".
Обещания! Обещанията се правят, за да се нарушават.
"Нарушавани"? Нарушавани звучи добре.
"Важни са само чувствата."
Мила моя сестричке, помогни ми малко.
В свой стил.
"Любовта, която събудихте в мен...
ме подлудява...
и не ми дава покой. "
Това е писмо за младата графиня Ростова.
Добре. Ще го предам веднага.
Госпожице?
Благодаря.
"Наташа, моята съдба е решена.
Ако не мога да имам любовта Ви, ще умра.
Страхувам се даже и да си помисля, че ще Ви изгубя
само заради дума, дадена на друг мъж".
Обожавам младите момичета.
Тези едва разцъфнали цветя.
Толкова е лесно да ги впечатля.
Веднъж вече допусна грешка.
На полската граница.
Но тя беше просто една селянка. Беше прекалено лесно.
Графиня Ростова е по-красива. И освен това...
е сгодена за княз Андрей Болконски.
Нищо не може да ме спре.
Попаднал си в собствения си капан. Искаше отмъщение,
а вместо това си се увлякъл... - Така е.
Харесвам я повече, отколкото си мислех.
Но знам, че и тя ме обича.
А писмото, което й написа?
Дори не ти отговори! Нямаше смисъл от него.
Няма да се откажа.
Ще й напиша друго, десетки, дори стотици писма.
Ще намеря начин да я спечеля.
Княжна Маря, много се радвам да Ви видя.
Здравейте, госпожице Буриен. - Добър ден, госпожо.
Наташа тук ли е?
Страхувам се, че я няма. Ще е много разочарована, че Ви е изпуснала.
Аз съм тази, която съжалява.
Дойдох да се извиня за начина, по който я посрещнахме.
Вината е изцяло на баща Ви. - Той е стар и болен.
Трябва да му простим.
Вие сте светица.
Много обичам Андрей.
Знам как се промени животът му откакто срещна Наташа.
Вашият брат ще се върне скоро.
И слава Богу скоро всичко ще са щастливи.
Благодаря Ви, Маря Дмитриевна.
Искам само брат ми да е щастлив.
Сбогом.
Трябваше да поговориш с нея, вместо да се криеш тук.
Тя нарани чувствата ми.
Обиди татко и мен. - Тя дойде да се извини!
Дойде само заради княз Андрей.
Изобщо не се интересува от мен.
Тя и това чудовище, баща й, смятат, че не съм достатъчно добра.
Това е абсурдно!
Понякога се чудя дали и Андрей не се пита същото.
От къде ти хрумна подобно нещо, Наташа?
Изобщо не трябва да мислиш такива неща.
Слава Богу, Андрей ще се върне след няколко дни.
Извинете, че Ви прекъснахме.
Ние тъкмо излизахме. - Останете, ние ще отидем другаде.
Да вървим, Наташа!
Не мога да скрия, че съм много обезпокоен.
Опитах се да Ви предупредя!
Какво ще стане с дълговете на сина ми?
Можем да ги покрием само с цената на крайни мерки.
Княз Болконски!
Наблюдава се струпване на френски войски близо до границата.
По бреговете на река Неман.
Колко са?
Броят им се удвои през последните два дни.
И продължават да идват. Може би цял батальон.
Княз Болконски, шейната Ви е готова.
Разтовари я. - Няма ли да заминете за Москва?
Не!
Не и докато не разберем какво замислят французите.
Покажете ми къде са.
Получихте ли писмото?
Прочетохте ли го?
Очаквах отговора Ви.
Една дума би била достатъчна.
Ако сте го прочели, то знаете, че ужасно се измъчвам.
Опитах да не мисля за Вас.
Опитах да удавя чувствата си в алкохол, да не им се поддавам.
Но те са все още там.
Ако има нещо, за което може да ме упрекнете,
то е, че Ви обичам повече от всичко друго на този свят.
Моля Ви, забравете за мен.
Това е като да молите умиращия да живее.
Не е нито по волята ми, нито по силите ми да Ви забравя.
Бих предпочел да умра... - Соня...
Какво ти каза Курагин?
Прекъсна молитвата ми.
Нима го направихте?
Това имение принадлежеше на семейството от пет поколения.
Но не сме ходили там от години.
Успяхте ли да покриете всички дългове?
Всички! Поне за сега.
А дълговете на Николай? - Всички дългове.
Простете, че говоря така, графе,
но имате късмет, че скоро ще се сродите с Болконски.
Маря Дмитриевна!
За нас най-важно е щастието на Наташа.
Нищо друго няма значение.
Работите вече цял час. Изморена съм.
Останаха последните подробности.
Ще бъдете най-красивата булка в цяла Москва.
Извинете.
Пристигна колет за графинята.
От кого е? - Не знам.
Може би са Ви изпратили сватбен подарък.
"Федра"
"Мъка, не изпитвана досега!
Какво ли още ме очаква?
Всичко, с което трябваше да се преборя -
чувствата и копнежите, страховете и угризенията,
срамът да бъда отблъснат с презрение,
са нищо, в сравнение с мъката, която изпитвам сега."
Графиньо! Донесете вода!
Какво става тук? - Прилоша й.
Вината е моя. Преуморих я.
Какво ти е, момичето ми? - Нищо ми няма, татко.
Утре се връщаме в провинцията.
Майка ти няма търпение да те види.
Там ще се почувстваш по-добре. - Не, оставам тук.
Вие вървете, щом желаете. Но аз оставам тук.
Искаш да изчакаш Андрей? Да си тук, когато се върне?
Просто за сега бих предпочела да не напускам Москва.
Вече шести батальон за петнадесет дни.
Не са дошли чак до тук за нищо.
Никой не се е осмелявал да прекрачи руските граници.
Мислите ли, че Наполеон възнамерява да нападне Русия?
Не знам.
Каза, че няма да предприема нищо преди зимата да е свършила.
Подгответе патрулите. Твърде дълго отлагах заминаването си.
Щом пристигна в Москва, ще информирам щаба за случващото се.
Графиня Безухова Ви чака отвън в каретата си.
Каза, че става дума за нещо много важно.
Нека дойда с теб. - Няма нужда.
Няма да се бавя.
Наташа!
Колебаех се дали да дойда при Вас.
Случило ли се е нещо? - Анатол...
Опита да се самоубие.
Съжалявам, не биваше да Ви безпокоя, но...
Може би Вие бихте могли да направите нещо...
Къде е той сега? Къде е? - Ранен е, изгуби много кръв.
Не мислех, че... Мили Боже!
Защо го е направил?
Повтаряше само Вашето име.
Заведете ме при него. Моля Ви! - Не, не бива точно сега.
Не ме интересува! Искам да съм до него!
Това само ще му навреди!
Аз ще Ви осведомявам за състоянието му.
Наташа, да не си полудяла!
Моля те!
Ела.
Всичко е по моя вина.
Аз съм виновна! - Той е полудял.
Знаех, че е влюбен в мен, Соня.
Знаех го в сърцето и душата си. - Познаваш го едва от няколко дни.
Никога преди не съм изпитвала подобно нещо.
Опитах се да устоя, но той се превърна в мой господар,
а аз в негова робиня.
Как можа да забравиш за княз Андрей?
Андрей предпочете да се подчини на баща си.
Измина цяла година, а него го няма. Дори не ми е казвал, че ме обича.
Иска ми се да ми бе доказал, че ме обича, както направи Анатол.
Но ако Анатол наистина те обича, защо не идва тук?
Защо не поиска ръката ти? - Не знам!
Защо е цялата тази тайнственост? - Не знам!
И не ме интересува.
Единственото, което ме интересува, е любовта ни.
Трябва да говорим с баща ти.
Направи го и никога повече няма да ме видиш!
Не разбираш ли, че не мога да живея без него?
Наташа, моля те, чуй ме! - Не...
Не знаеш какво е.
Какво правиш? - Пиша до сестрата на Андрей.
Не знаех какво да й кажа, но сега вече - да.
Какво каза тя? - Искаше да дойде да те види.
Но успях да я разубедя. - Ще избяга с мен.
Сега вече съм сигурен! - Успяхме и то без излишни рискове.
Тя ме обича!
Не е ли невероятно?
"Заминавайки, княз Андрей ми даде свобода,
отказвайки да ме обвърже с каквито и да било обещания.
Възползвайки се от неговото великодушие, аз си връщам свободата.
Не бих могла да бъда съпруга на брат Ви. "
Какво смятате да правите?
Нищо, поне за сега.
Няма ли да кажете на баща си? - Не.
Може да е написано в момент на умопомрачение.
Времето ще покаже.
"Отговорът ми е да. Ще Ви чакам.
Броя минутите до срещата ни. "
Предай му го. Възможно най-скоро!
Отивам веднага, госпожице!
Това е за свещеник, а това - за да заминете.
Как ще преживявате?
Надявах се, че ще можеш да ми платиш предварително.
Аз?
Общо четиридесет и три хиляди рубли.
Предлагаш да използвам парите, които взех от Николай Ростов,
за да ти помогна да избягаш със сестра му?
Да. Така излиза.
Смятах те за глупак, Анатол Курагин,
но изглежда в теб се крие истински гений.
Документите ти, както и тези за конете.
В колко часа ти каза тя? - Десет.
Ще ме чака при задния вход в десет.
Може би трябва да се откажеш от всичко това.
Тази идея с прелъстяването е опасна и глупава.
Аз я обичам, тя ме обича. Само това е от значение.
И колко дълго ще продължи това?
Какво ще правите?
Наистина ли мислиш, че ще оставят нещата така?
Ще намерят начин да ви върнат обратно.
И когато го направят, ще те затворят за доста дълго време.
Къде е въображението ти? Както и да е...
Аз винаги съм бил късметлия.
Винаги е простено на онези, които се наслаждават на късмета си.
Запомни това, Долохов.
Моля Ви, грижете се за Наташа.
Само едно нещо може да я направи щастлива...
Пиер, има ли някакви вести за Андрей?
По думите на баща му вече трябва да е тръгнал насам.
Наташа? Чу ли това?
Андрей скоро ще бъде тук.
Не се ли радваш?
Недей да плачеш, скъпа моя.
Ще ме няма само няколко дни.
Веднага щом Андрей се върне ще може да дойдете при нас в провинцията.
Сбогува се с него така, сякаш никога повече няма да го видиш.
Какво ти е, Наташа? - Нищо.
Кажи ми истината.
Какво ти е направил? - Не е твоя работа.
Наташа, притеснявам се за теб, навличаш си неприятности.
Дори и така да е! Решението си е мое. - Наташа, не мога да лъжа...
Остави ме сама, ако ще ми говориш така. Не мога да те понасям!
Наташа?
Какво беше това? - Нищо.
Как така нищо? - Наистина, нищо особено.
Малко сме подранили.
Няма значение, да дадем сигнала.
Соня?
Соня, отвори вратата.
Соня, знам, че си там. Отвори вратата!
Спрете!
Имам заповед да не Ви пускам да влизате.
Соня, отвори ми.
Соня, умолявам те!
Не мога.
Съжалявам, но не мога!
Ще ви хвана!
Давай!
Помисли за семейството си!
Винаги са ти давали всичко, което поискаш!
Имат си достатъчно грижи.
Поздравления, млада госпожице. Много добре!
Да приемаш любовника си тук, в този дом!
Слушай ме, когато ти говоря!
Опозори се като уличница!
Избягаха.
Защо ми попречихте? Кой ви е молил за това?
Предпочиташ да те отмъкнат като циганка?
Той е негодник и крадец!
Той е по-добър от всички Вас, взети заедно!
Беше готов да умре за мен...
Искал е да си мислиш така. Преструвал се е!
Наташа, чуй ме.
Прислужницата, която ти е носела писмата, призна всичко.
Ти си ме предала, Соня.
Мразя те! - Направих го заради теб!
Ако не ме бяхте спрели, щеше да ме отведе далеч и да се ожени за мен!
Анатол никога нямаше да може да се ожени за Вас.
Как смеете дори да го кажете?
Казвам го, защото знам, че той е вече женен.
Това не е вярно.
Не е вярно!
Знаете, че никога не бих Ви излъгал.
Истина е, Наташа.
Какво правиш тук? Вече трябваше да сте на път към границата.
Предадоха ни.
Очакваха ни. Цяло чудо е, че сме живи.
Ами Наташа? - Не я видях.
Пиер? - Не казвай нищо!
Трябва да говоря с Вас. - Да не сте посмели пред гостите ми!
Вие сте един безсрамен лъжец!
Не ми дръжте такъв тон!
Не знам защо не Ви размажа главата още сега!
Има ли във Вас някакви писма от нея?
Това не Ви интересува. - Дайте ми писмата!
Щом това искате, забавлявайте се, но с хора като Вас и сестра Ви.
Те знаят какво искате от тях.
Но да обещавате на едно младо момиче, че ще се ожените за нея,
да я излъжете, да я прелъстите!
Не осъзнавате ли колко е подла постъпката Ви?
Утре заминавате!
Пред никого няма да споменавате за случилото се
между Вас и графиня Ростова! Разбрахте ли ме?
Добре.
Имате думата ми.
Махайте се! Не искам никога повече да Ви виждам!
Какво е това?
До княжна Маря е. От графиня Наташа Ростова.
Обърни внимание, че е изпратено до сестра ти.
Дори не си е направила труда да пише на теб.
Имаше право да размисли.
Направила е много повече от това.
Говорят, че се е влюбила в глупака Курагин.
Възнамерявали са да избягат заедно.
Но нещо се объркало.
Достатъчно!
Трябва да признаеш, че ти направих услуга
като ти попречих да се ожениш за такова лекомислено момиче.
Не бе достойна да бъде част от нашето семейство.
Слава Богу, че дойдохте!
Вече знае всичко. Баща ми му каза.
Как е той?
Приема го доста спокойно.
Каза, че го е очаквал.
Нима това е краят?
Дочух, че Наташа е възнамерявала да се омъжи за шуреят ти.
Всъщност нещата не стоят точно така.
Възнамерявала е да избяга заедно с него.
От една страна е вярно, от друга - не. Наташа е млада и чувствителна.
Вие бяхте далеч, а този подлец не я оставяше на мира.
Вероятно е допуснала грешка, но тя все още Ви обича, Андрей.
Сигурен съм в това!
Това са писмата и портретът й.
Би ли й ги предал? - Не! Нека мине известно време!
Предайте й, че вече е напълно свободна.
Че не тая лоши чувства към нея и й желая всичко най-хубаво.
Може ли да попитам къде е в момента шуреят ти?
Казах му да напусне Москва. Това бе единственият начин да не го убия!
Поне по този въпрос сме на едно мнение.
Не мислете повече за него. Не си заслужава дори куршума.
Не заслужава нищо друго.
Би ли ми казал, ако разбереш къде е заминал?
За Бога, не е важен той, а Наташа!
Андрей, простете й!
Единственото, което трябва да направите, е да й простите!
Отново да поискам ръката й? Да проявя великодушие?
Това би било много благородно от моя страна,
но не мога да го направя, Пиер.
Не съм такъв човек.
Ти и съпругата ти... - Наташа не е като нея!
Наистина ли вярваш в това?
Не.
Дори ти не би могъл да оправдаеш поведението на Ростова.
Ако искаш да останем приятели,
никога повече не повдигай въпроса!
Всички жени ли сте еднакви?
Тогава какъв е смисълът да живеем?
Да вярваме... Да обичаме...
Едни избират войната,
други - виното, трети - картите.
Всички опитваме да се защитим
доколкото можем от живота.
Лельо Маря!
Наташа я няма! Елате! - Какво?
Няма я?
Наташа?
Наташа!
Ти, иди да огледаш отвън! А ти погледни там!
Наташа!
Тук е!
Наташа!
Това е отрова за мишки! - Глупаво момиче!
Наташа!
Повикай доктор, бързо! - Да, господарке.
Тръгвай веднага!
Наташа!
Граф Безухов! Събудете се!
Какво има?
Господарката ми ме изпрати да Ви повикам.
Случи се нещо ужасно.
Как е тя?
Все още спи, но е в отчайващо състояние.
Изпратих писмо до Отрадное, но не съм споменавала за случилото се с Анатол.
Как бих могла? Родителите й си имат достатъчно проблеми.
Дали писмото на Наташа... - Е стигнало до княз Болконски?
Страхувам се, че да.
Той смята, че всичко вече е приключило.
Ако Наташа си почива, бих могъл да дойда друг път.
Това са останалите писма, които е изпращала на княз Андрей.
Помоли ме да й ги предам. Но може би когато се почувства по-добре...
Когато го видите...
княз Болконски...
помолете го да ми прости!
Не оцених любовта му.
Вече е невъзможно да има нещо между нас.
Измъчва ме вина за това, което му причиних.
Означава ли това, че наистина обичахте онзи човек, който целеше
единствено да Ви съсипе? - Не знам.
Не знам...
Наистина не знам.
Когато всичко това приключи,
ако някога се нуждаете от помощ или съвет...
Не сега, може би по-късно, когато всичко Ви се изясни,
Спомнете си, че аз съм тук.
И винаги ще бъда!
Пиер, не говорете така, не го заслужавам.
Ако аз не бях аз...
а най-красивият, най-умният човек в света...
И ако бях свободен...
Още в тоя миг на колене бих помолил
за ръката и любовта Ви.
Накъде желаете, Ваше Превъзходителство?
Накъдето пожелаеш.
Боже мой...
Погледнете светлината! - Това е комета.
Може би предвещава краят на света.
А може би предстояща война.
Защо да означава това? Може би просто е долетяла
от дълбините на пространството, да донесе малко светлина
на нещастната ни планета.
Може да предвещава началото на нещо прекрасно.
Писмо от генерал Мюран.
Уведомява ни, че тази сутрин е прекосил река Неман,
намираща се на сто километра от тук.
Големи ли са загубите? - Няколко убити и ранени.
Русия е толкова примитивна.
Способна да отблъсне всяко нападение.
Казват, че всеки, който дръзне да навлезе в земите й,
веднага бива сразен.
Точно това ме заинтригува.
1812 година ще бъде записана в историята, приятелю,
като годината, в която Франция достига върховното си величие.
Само бях задрямал. Носите ли някакви новини?
Царят Ви кани да присъствате на военния съвет.
Французите са прекосили Неман.
Започват да нахлуват. - А армиите ни?
Отстъпват.
Противниковите войски ни превъзхождат числено.
Отстъпват.
Отстъпват!
Тревата е пораснала. - Генерале?
Сега трябва да я пасем.
Трябва да се уверим, че освен трева, няма да остане
и трошица хляб за французите или техните коне, тук в Русия.
Това е Ростова. Онази, която се опита да избяга с Курагин.
Да нахлуят в Русия? Не мислех, че ще извършат такова нещо.
Това е ужасно! Противоречи на човешката природа!
Без дори да обявят война!
Скъпият Ви Бонапарт е предпочел изненадващо нападение.
Заблудил съм се.
Мислех, че иска да донесе свобода и мир.
Но единственото, което този човек иска, е война.
Княжна Маря?
Моля Ви, изслушайте ме.
Исках да Ви кажа, че ужасно съжалявам.
Наистина много съжалявам.
На мен не сте ми сторили нищо, графиньо.
Но наранихте някого, когото много обичам.
Не трябваше да си тръгвам по този начин.
Но не знаех какво да й кажа. Изглеждаше толкова нещастна.
Сигурно ужасно страда.
Не искам да говорим за това, Маря.
Преглътни гордостта си, Андрей.
Всички сме в Божиите ръце.
Това не оправдава постъпката й.
Много лесно забравяш обидата. - А ти никога няма да я забравиш.
Има един начин да заличиш обидата, която Анатол ти нанесе.
Да, и средството е в ръцете ми. - Не! Трябва да му простиш.
Да му простя? - Само така ще бъдеш свободен.
Да прощават е присъщо на жените.
Но не мога, нито някога ще забравя мъжа, който ме оскърби така.
Рано или късно с него пак ще се срещнем.
Според информацията, която получихме,
Наполеон разполага с армия от 500 хиляди души.
За сега не можем да го спрем.
Навлиза все по-навътре в териториите ни.
Княз Болконски.
Вие говорихте с Наполеон.
Според Вас, какви са намеренията му?
Да превземе Москва възможно най-скоро, Ваше Величество,
възползвайки се от лятото.
Бързината винаги е била негово преимущество.
Този човек си мисли, че е непобедим.
Мисли се за господар.
За разлика от нас, той е уверен в действията си.
Смята, че винаги е прав.
Трябва да го спрем! Независимо по какъв начин!
Мирът ще бъде възстановен
едва когато на територията ни не остане и един вражески войник.
Генерал Кутузов?
Поверявам Ви главнокомандването.
Благодаря Ви, Ваше Величество.
Ще направя всичко по силите си, за да оправдая доверието Ви.
Бог да ни е на помощ!
Радвам се, че царят избра Вас, генерал Кутузов.
Това наистина е голяма чест.
Въпреки че бих предпочел да не се стигаше до нея.
Тази война ще е като кървава баня, повярвайте ми.
Бедствие за целия народ.
И всичко това заради амбицията на един човек.
Вината никога не е само на един човек.
Всички носим отговорност за случващото се.
Бъдете сигурен, че този път всички ще се бият.
И благородници, и селяни.
Не можем да позволим Наполеон да превземе градовете и селата ни.
Той вече го направи.
Преминава през земите ни и скоро ще е при Смоленск.
Отново ще се опитаме да го спрем.
Генерале?
Точно там бих желал да отида.
Искам да се върна в полка си.
Опасявам се, че повече не мога да бъда част от генералния щаб.
Разбирам.
Княз Болконски, радвам се да Ви видя отново.
Трябва ми помощта Ви, Седрински. - Кажете.
Помните ли капитан Курагин? - Разбира се.
Офицера, когото накарахте да се ожени за полското момиче?
Да, той. Трябва да говоря с него.
Знаете ли къде е разпределен?
В седма кавалерия, в Смоленск, където трябва да е и Вашия полк.
Благодаря.
Петя, и ти ли искаш да ни напуснеш?
Още има мляко около устата си, а вече иска да държи пушка!
Оболенски е по-млад от мен, но вече замина.
Приятелят ти Оболенски бе изпратен да служи в Урус.
На хиляди верста от фронта.
Събират мъже, а не момчета, да се бият срещу французите.
Вече не съм момче! - Именно! И би трябвало да учиш!
Как бих могъл да уча, когато родината ни е в опасност?
Пиер, Вие сте ми приятел! Кажете нещо!
Не мога да противореча на родителите Ви.
И Вие ли чувате това?
Това е Наташа!
Да, отново е започнала да свири.
Ако не ми позволите да замина, ще избягам от вкъщи!
И никога повече няма да чуете за мен!
Петя, недей да бъдеш толкова наивен.
Пиер!
Защо спряхте?
Моля Ви, продължете.
Мислех, че никога повече няма да свиря.
Любовта ни кара да губим разсъдъка си.
Предполагам, че е така.
Никога няма да забравя думите, които ми казахте, когато бях отчаяна.
Сега Вие също заминавате.
Реших да се присъединя към полка, който финансирам.
Не мога да понеса мисълта да изгубя и Вас.
Ще се върна.
Обещавам!
Вървете! Тръгвайте!
Не! Не го правете!
Не, почакайте! Не го правете!
Предпочитам това, отколкото да я оставя на французите!
Вървете!
Лейтенант?
Това е полкът на Орловски, нали?
Да, или поне това, което е останало от него.
Какво се е случило? - Всичко гори.
Бихме се, но французите успяха да превземат предградията.
Наредиха ни да се оттеглим и да опожарим всичко след себе си.
Капитан Курагин е във Вашия полк, нали така?
Не го познавам. Прекалено много сме, невъзможно е да познаваш всички.
Благодаря.
Княз Курагин!
Съжалявам, че Ви прекъсвам,
но мисля, че трябва да уредим един въпрос.
Радвам се да Ви видя отново. Но лично аз нямам какво да Ви кажа.
Напротив.
Взехте нещо мое.
Вие бяхте този, който ме накара да го направя.
Не ме интересува Вашето мнение.
Искам да получа удовлетворение.
Удовлетворение?
Какво друго бих могъл да направя?
Курагин!
Вземи.
Упражнявай се с това.
Когато моментът настъпи,
ще трябва да знаеш как да го използваш.
Много се надявам, че...
няма да се наложи да видиш това, което аз видях.
Не се ли радваш, че отиваш на война?
Спомняш ли си когато бях ранен?
Писах ви, че съм добре.
Не исках да се тревожите за мен.
Така и стана.
Не ме бива в писането.
Не можах да намеря думи, с които да ви опиша страха си.
Страхувал си се?
Повярвай ми, на война всички се страхуват.
Нямам търпение да стана част от това.
Заминаваш днес.
Да. Всичко се променя, Соня.
Може би светът, който до сега сме познавали, вече не съществува.
Моля те, не говори така!
Скоро ще се върнеш. Ще видиш!
Всичко ще бъде както преди.
Това не знам.
Единственото, което има значение сега,
е да защитим родината си - Русия.
С цената на всичко!
Французите приближават.
Глупости! Трябва да изчакаш, докато Кутузов не нареди да се биете!
Ще ги пратите обратно в Париж.
Ще бъде славна победа!
Вие не разбирате.
Смоленск скоро ще падне.
Смоленск? Сигурно дори няма да го приближат!
Но ако превземат Смоленск, той се намира по пътя за Москва.
Нека дойдат! Ще ги приветствам както трябва!
Предпочитам да сте в безопасност.
Вие, синът ми и Маша.
Сестра ти ще ме погуби.
Тя е виновна за влошеното ми здраве, за това, че се разболях.
За какво говорите? - Измъчва ме!
Прави всичко възможно, за да ме дразни! Трови ми живота!
Татко, как може да говорите така?
Маша посвети целия си живот на Вас!
Как смееш да ми говориш така? Как смееш?
Ти и глупавата ми дъщеря заговорничите зад гърба ми!
Съдите ме! Как смеете? Върви си! Махай се! Вън!
Вън от тук! И никога повече не се връщай!
Чуй ме, Маша. Трябва да напуснеш тази къща.
Не оставай повече тук!
Не мога да изоставя баща ни! Видя го, болен е.
Ще останеш тук и ще позволиш на този старец
да продължава да съсипва живота ти? - Заслужава състрадание
и любов. - Но не ти дава нищо в замяна.
Аз и не искам нищо.
Ако всички имаха твоята вяра, светът би бил различен.
Всичко е наред, мъниче. Скоро ще се върне.
Сега доволна ли си? Щастлива ли си?
Нали това искаше! Да ме скараш със собствения ми син!
Караш ме да страдам, когато съм толкова стар и болен!
Надявам се, че си доволна от себе си!
Всички да дойдат!
Оставете всичко и елате! Трябва да ви съобщя нещо.
Елате! Чуйте ме!
Французите приближават.
Всичко е наред. Бонапарт идва насам,
така че трябва да сме готови да го посрещнем!
Ще раздам оръжия на всички ви.
Не стойте така!
Ако оръжията не са достатъчни, използвайте косите и брадвите.
Всички да се съберат тук, пред мен! Искам да сте готови за битка...
Какво правиш ти тук? Остави ме намира!
Ваше Величество, изпратили сте да ме повикат.
Изпратих да Ви повикат, генерал Кутузов,
защото съм разочарован.
Поверих Ви сигурността на Русия,
но започвам да мисля, че допуснах грешка.
Не разполагахме с достатъчно сили, за да запазим Смоленск.
Смоленск нямаше да падне,
ако бяхте влезли в битка с Наполеон, преди още да е стигнал до него.
Но Вие отказахте да го направите! Само отстъпвахте и отстъпвахте...
Сега все повече се приближава към Москва.
Но докато пътува насам, губи по-голямата част от армията си.
Колкото по-далеч са от домовете си, толкова по-изморени са.
Колкото повече ги завладява отчаянието,
толкова по-малко ще стават.
Но и толкова по-големи загуби търпи държавата ни.
По-добре да изгубим посевите,
отколкото десетки хиляди войници, влезли в безполезна битка.
Не, генерал Кутузов!
Трябва да бием с тях, преди да са превзели и Москва!
На всяка цена?
На всяка цена!
Почакайте!
Пиер!
Какво правите тук, на фронта? Да не сте дошли на гости на Наполеон?
Защо ме гледате така? Все още ли сте ми ядосан?
Изглеждате щастлив.
Слънцето е прекалено ярко, за да се страхувам.
Смъртта е по петите ми, но не ме е застигнала. Засега!
Сбогом, Пиер.
Спомняйте си за хубавите дни, които сме прекарвали заедно.
Някой ден може пак да се срещнем.
Сбогом, приятелю.
Черната Дева от Смоленск.
Пиер?
Отне ми доста време да Ви открия. Но ето че успях. Андрей!
Но какво правиш тук? - Дойдох да видя войната отблизо.
Дошъл си да видиш кръвта, мъртвите, ранените?
Войната не е игра, Пиер! Целта й е да убива!
Нейни оръжия са шпионажът, предателството, смелостта!
Славата е за този, който убие повече хора.
Във войната няма победители, само губещи.
Щеше да е по-добре да не бе идвал!
Как се казва това село? - Бородино.
Днес това е име като всяко друго. Но утре всички ще говорят за него.
Кутузов реши битката да се проведе тук.
Това е последната ни възможност да спрем французите
преди да са стигнали до Москва.
"Дългоочакваната битка най-после ще се състои.
Победата на Франция зависи от вас.
Москва е само на 80 мили.
Спечелим ли тази битка, ще получим всичко, от което се нуждаем:
уютни домове, топли легла и бързо завръщане вкъщи. "
Мислите ли, че ще спечелим?
Кой знае...
Спечелването на една битка зависи от много непредвидими фактори.
Ако утре загина,
някой ще ме хване за ръцете и краката и ще ме хвърли в рова,
за да не воня на войниците.
Животът ще си продължи, сякаш никога не съм съществувал.
Това не е вярно.
Всеки човек оставя следа в живота на някой друг.
Ако загина...
Единственото нещо, за което ще съжалявам,
ще бъде, че не съм си отмъстил на Курагин.
Той също е тук.
Видях го.
Надявам се да имам една последна възможност да се срещна с него.
Това е единственото, което искам.
Един ден...
потомците ви с гордост ще казват:
"Той е бил там!
Заедно с императора,
при Бородино!"
Към Москва! Към Москва!
Какво правиш тук? Махни се от полето!
Огън!
Внимавайте!
Какво има?
Какво стана?
Сънувах...
Ужасен сън.
Наташа!
Какво ти е, мила?
Някой ме викаше...
Чух го да крещи името ми и тогава...
Изчезна.
Всичко е наред, мила.
Всичко е наред.
Кракът ми!
Не мога да го движа!
Генерал Мюран моли за подкрепление.
Подкрепление? Вече му изпратих половината армия.
Ще трябва да се справи с войниците, с които разполага.
Ваше Величество, руснаците отново атакуват левия ни фланг.
Генерал Беляр моли за подкрепление.
Изпратете дивизията на Клапаред.
Не! Изпратете тази на Фриан.
Ваше Величество, ако битката продължи още дълго,
ще бъдем принудени да изпратим и императорската стража на полето.
Императорската стража? Да не сте полудял!
Намираме се на хиляди мили от дома.
Мислите ли, че ще рискувам да остана без защита?
Конницата на Уваров е успяла да принуди французите
да отстъпят от левия фланг, но са изгубили много хора.
Генерал Ямерлов е бил принуден да отстъпи. Очаква Вашите заповеди.
Генерал Багратион е бил сериозно ранен.
Това вече не е битка.
Трябва да намерим решение!
Смятам, че бихме могли да отвърнем на атаката.
Битката все още не е загубена! - Все едно!
Не можем да си позволим да губим повече хора.
Нямаме друг избор освен да отстъпим. - Да отстъпим?
И да оставим Москва на милостта на врага?
Аз съм не по-малко ужасен
от мисълта да оставим Москва в ръцете на французите.
Но мой дълг е да защитя Русия!
За да го направя, трябва да спася останките от армията ни!
Дайте заповед за отстъпление!
Княз Андрей Болконски?
Андрей!
Андрей?
Андрей!
Молех се на Бог да ми позволи да се срещна с него...
И той чу молитвите ми.
Сега разбирам какво означава братската любов.
Към тези, които ни обичат. Към тези, които ни ненавиждат...
Да, да обичаш враговете си...
Слава Богу, че сте жив!
Ще Ви отведа от тук.
Маша ми говореше за удовлетворението да простиш, Пиер.
Но аз отказвах да разбера.
Но сега вече разбирам.
Отведи ме от тук. - Ще го направя.
Заведи ме при... Може би все още имам време.
Заведи ме при Наташа, Пиер! Умолявам те!
- Ще го направя!
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam